300 kr
![Stor Veivisir av Smijern.](https://images.finncdn.no/dynamic/480x480c//2024/9/vertical-0/10/2/370/163/602_1f8bbc73-7cc4-4b48-9065-3d8df47d47ae.png)
Tilstand: Helt ny – Uåpnet/med lapp
Astrologi, og Spådomskunst.
Jeg selger mange Soldisker De fleste soldisken er 17 cm noe få er mindre men de ligger rundt det. Og alle koster 150kr
Jeg selger også astrologi tekstilene mange av dem de er 50x50 til 75x75 cm cm i størrelse.
Og de fleste koster 150 en koster 50kr den har jeg veldig mange av svart og lilla. De er av høy kvalitet. Ved kjøp av flere av mine produkter får du alltid rabatt.
liv
lykke og rikdom
slekt
hjem
barn
helse
ekteskap
død
intellekt
ambisjoner
vennskap
fiendskap
Når Solen, Månen og planetene på denne måten er blitt plassert på bestemte steder i de tolv stjernetegnene og de tolv husene, gjenstår det å ta aspektene i betraktning, altså hvordan planetene står i forhold til hverandre. Aspektene avgjør planetenes innbyrdes innflytelse.
På grunnlag av det oppstilte horoskopet hevder astrologen å kunne avsløre personens egenskaper og muligheter. Fortolkningen skjer ut fra overordnede prinsipper: Viktigst er stjernetegnet og ascendantens tegn, deretter følger posisjonen til Solen, Månen og planetene i de tolv husene. Disse har forskjellige effekter avhengig av i hvilket stjernetegn de befinner seg i på fødselstidspunktet. For eksempel skal Mars i Skorpionen stimulere til vold og følsomhet, mens Mars i Vekten skal fremkalle en evne til å samarbeide. I tillegg til den direkte innflytelsen av en viss planet når det står i et visst tegn og i et visst hus, får man forsterkninger og svekkelser av effektene om vinkelen mellom to planeter danner aspekter. Kombinasjonsmulighetene synes uendelige, og det kreves erfaring å se og forstå betydningene av alle de opplysningene som ligger gjemt i horoskopet.
Kritikk
Astrologien er til alle tider blitt kritisert for å etablere sammenhenger mellom makrokosmos og mikrokosmos, mellom horoskop og individ, som ikke kan påvises.
I tillegg har ulike problemer ved astrologien blitt trukket frem. På Klaudios Ptolemaios' tid regnet man med sju planeter: Foruten Solen og Månen hadde man kun kjennskap til Merkur, Venus, Mars, Jupiter og Saturn. Da planetene Uranus (1781), Neptun (1846) og Pluto (1930) ble oppdaget, ble de inkorporert i det astrologiske systemet, men ifølge astronomien finnes det mange lignende himmellegemer utenfor Plutos bane.
Et annet problem som blir påpekt, er den diskrepansen som er oppstått mellom stjernetegnene og stjernebildene i Dyrekretsen. For rundt 2000 år siden sto Solen i samme stjernebilde som det tilhørende stjernetegnet, men på grunn av presesjonen, det vil si den langsomme endringen i jordaksens retning, er denne sammenhengen mellom stjernetegn og stjernebilde helt forsvunnet. I dag ligger Værens tegn i Fiskenes stjernebilde.
Et tredje problem oppstår i områdene sør for den sørlige polarsirkelen og nord for den nordlige polarsirkelen. Her er det midnattssol eller vintermørke, og deler av Dyrekretsen er aldri eller alltid på himmelen og kan derfor ikke stå opp i øst. Dette innebærer at de heller aldri kan bli ascendanter i et horoskop, hvilket igjen betyr at det finnes mennesker med visse typer egenskaper og skjebner som ifølge astrologien ikke kan bli født for eksempel nord for polarsirkelen.
De tolv stjernetegnene
Tabellen viser hvilke karaktertrekk, kjønn, temperament, element og herskerplanet hvert av de tolv stjernetegnene ifølge astrologiske forestillinger skal representere.
Stjernetegn Tidsrom Karakter Kjønn Temperament: element Herskerplanet: nøkkelord
Væren 21. mars – 20. april ledende mannlig kolerisk: ild Mars: vilje, energi
Tyren 21. april – 21. mai fast kvinnelig melankolsk: jord Venus: fasthet, verdier
Tvillingene 22. mai – 21. juni bevegelig mannlig munter: luft Merkur: allsidig, kommunikasjon
Krepsen 22. juni – 22. juli ledende kvinnelig flegmatisk: vann Månen: mottakelighet, følsomhet
Løven 23. juli – 23. august fast mannlig kolerisk: ild Solen: kreativitet, autoritet
Jomfruen 24. august – 23. september bevegelig kvinnelig melankolsk: jord Merkur: systematisering, analyse
Vekten 24. september – 23. oktober ledende mannlig munter: luft Venus: harmoni, kontakt
Skorpionen 24. oktober – 22. november fast kvinnelig flegmatisk: vann Pluto–Mars: selvoppholdelse, lidenskap
Skytten 23. november – 21. desember bevegelig mannlig kolerisk: ild Jupiter: ekspansjon, visjon
Steinbukken 22. desember – 20. januar ledende kvinnelig melankolsk: jord Saturn: ambisjon, konsentrasjon
Vannmannen 21. januar – 18. februar fast mannlig munter: luft Uranus–Saturn: originalitet, uavhengighet
Fiskene 19. februar – 20. mars bevegelig kvinnelig flegmatisk: vann Neptun–Jupiter: intuisjon, universalitet
Kinesisk astrologi
Av grunnleggende betydning for den kinesiske astrologien er den sykliske tidsregningen og forestillingen om at historien gjentar seg i gjenkjennelige mønstre. Den kinesiske kalenderen er en månekalender – det vil si at den bygger på Månens bevegelser i forhold til Jorden. Tiden måles i måneår som omfatter tolv avsnitt på 30 dager hver. Hvert tolvte år har 13 måneder. Nyttårsdagen følger månefasene, skuddmåneden og årstidene og faller en gang i januar eller februar.
Tidsregningen opererer dessuten med en syklus på tolv år. Hvert år i denne syklusen knyttes til ett av de tolv dyrebildene i Dyrekretsen: den smarte rotta, den iherdige oksen, den modige tigeren, den stillferdige haren, den sterke dragen, den kloke slangen, den elegante hesten, den artistiske geita, den intelligente apen, den fargerike hanen, den lojale hunden og den heldige grisen.
Ifølge den kinesiske astrologien blir året, og alt som skjer i løpet av dette året, preget av sitt respektive dyrebilde. Dyrebildene skal også ha dyp innflytelse på menneskene: De som blir født i rottas år, får tildelt rotte-egenskaper (kraft, motstandsevne, grådighet og så videre), de som blir født i oksens år, får okse-egenskaper (arbeidsomhet, standhaftighet, trangsynthet og så videre). Hvert dyr representerer både gode og dårlige egenskaper, men det er opp til en selv å gjøre det beste ut av det.
Videre deles døgnet inn i tolv dobbelttimer som også er underordnet dyrebildene (se tabell). I kinesisk astrologi er det derfor av betydning å sammenligne dyret for ens fødselsår med dyret for fødselstimen. Er man født i august 1963, har man haren som årshersker, og er man født om formiddagen kl. 11.00, har man hesten som hersker i fødselstimen. Som person er man da en blanding av hare og hest. Ikke bare året og døgnet, men også hver måned, time og minutt inndeles etter samme mønster.
I tillegg til dyrebildene har de fem elementene jord (ettermiddag, sensommer, fruktbarhet), tre (morgen, vår, skapende kraft), metall (kveld, høst, besluttsomhet), ild (middag, sommer, klarsynthet) og vann (natt, vinter, selvbeherskelse) betydning for utarbeidelsen av et kinesisk horoskop. Elementene symboliserer energier og psykologiske krefter som alle er virksomme innenfor hvert av de tolv dyretegnene; de forsterker eller forandrer de egenskapene som hvert dyretegn representerer.
Det kinesiske horoskopet forteller om den enkeltes muligheter, følelser og helsemessige og psykiske struktur. Det avslører også om mennesker som er født i et visst dyretegn, kan leve i harmoni med andre fra et annet dyretegn. Slangen og haren skal etter sigende være et overordentlig lykkelig par. Rotta og oksen kan være et ideelt par, mens oksen og tigeren alltid vil ligge i slagsmål.
Jeg har flere lignende sollskiver du kan finne de ved å søke Zodiac Kalender.
Dere får rabatt ved kjøp av flere.
Astrologien regnes blant de eldste og mest utbredte av alle menneskelige aktiviteter. Både i oldtidens Egypt, Mesopotamia, India, Kina og Mexico ble det lagt stor vekt på stjernetyding.
Grunntanke
Som i alkymi og andre okkulte systemer er astrologiens grunntanke at hele universet utgjør en helhet hvor alle enkeltdelene virker inn på hverandre. Derfor korresponderer også makrokosmos (stjerner og planeter, hele tilværelsen) med mikrokosmos (mennesket). Å kartlegge og nyttiggjøre seg slike (målbare som ikke-målbare) korrespondanser både var og er et hovedanliggende innenfor astrologien.
Solen, Månen og planetene (med unntak av Pluto) beveger seg alltid innenfor Dyrekretsen, og deres posisjoner i Dyrekretsen, og i forhold til hverandre, sies å bestemme naturen på ethvert gitt tidspunkt.
Oppstilling av horoskopet
En astrolog bruker et horoskop som kartlegger himmellegemenes posisjon på et gitt tidspunkt. Et fødselshoroskop viser to sirkler med Jorden eller mennesket i sentrum. Den ene sirkelen består av Dyrekretsens tolv stjernetegn, som representerer Solens bane på himmelen i olv like store felter. Den andre sirkelen består av de tolv husene, som representerer viktige gjøremål i livet.
Oppstillingen av horoskopet går ut på å plassere Solen, Månen og planetene på bestemte steder i de tolv stjernetegnene og i de tolv husene, med utgangspunkt i et bestemt fødested og et bestemt fødselsøyeblikk.
For å bestemme personens stjernetegn har Solen avgjørende betydning. På grunn av Jordens omdreining omkring solen ser det fra Jorden ut som om Solen alltid går inn i Værens tegn ved vårjevndøgn og deretter gjennomløper alle stjernetegnene i Dyrekretsen i løpet av ett år. Det stjernebildet som solen står opp i på en persons fødselsdag, sett fra det stedet på jorden hvor fødselen skjer, er denne personens stjernetegn. Står solen opp i Jomfruen, er man altså jomfru. Hvert stjernetegn representerer bestemte karakteregenskaper og er assosiert med en temperamentstype, et element, en herskerplanet og et kjønn.
Deretter må de tolv husene stilles opp riktig. Dette gjøres med utgangspunkt i ascendanten eller det oppstigende tegnet – det vil si det matematiske punktet på ekliptikken som kommer til syne over den østlige horisonten i fødselsøyeblikket. Med utgangspunkt i ascendanten er det nå mulig å finne det punktet på ekliptikken som står i zenit – det vil si høyest på himmelen. Dette punktet kalles medium coeli (M.C, «himmelens midtpunkt»). Ved hjelp av disse to punktene kan astrologen nå inndele Dyrekretsen i de tolv husene:
Den hinduiske Dyrekretsen
Barlow/Wellcome Collection.
Lisens: CC BY 2.0
Horoskop
Det personlige horoskopet til sultanen Iskandar som hadde makten i Shiraz fra 1409–1414
Horoskop
Wellcome Collection.
Lisens: CC BY 2.0
Dyrekretsen på klokketårnet ved Markusplassen i Venezia
Steven Feather.
Lisens: CC BY NC SA 2.0
Faksimile
Et eksempel på astrologi i vestlig kultur er horoskoper som på grunnlag av stjernetegn mener å kunne forutse hva som skal skje den kommende uken eller måneden. Denne typen horoskop utgis noen ganger av for eksempel ukeblader og tabloide aviser
Faksimile
Av KK 20.09.2010 .
Lisens: Begrenset gjenbruk
Astrologi er læren om forestilte forbindelser mellom himmellegemene og Jorden. I snevrere forstand er det vanlig å definere astrologi som kunsten å spå om fremtidige hendelser og skjebner ut fra stjernenes stilling.
Unicode character text emoji
U+2648 ♈ ARIES ♈︎ ♈️
U+2649 ♉ TAURUS ♉︎ ♉️
U+264A ♊ GEMINI ♊︎ ♊️
U+264B ♋ CANCER ♋︎ ♋️
U+264C ♌ LEO ♌︎ ♌️
U+264D ♍ VIRGO ♍︎ ♍️
U+264E ♎ LIBRA ♎︎ ♎️
U+264F ♏ SCORPIUS ♏︎ ♏️
U+2650 ♐ SAGITTARIUS ♐︎ ♐️
U+2651 ♑ CAPRICORN ♑︎ ♑️
U+2652 ♒ AQUARIUS ♒︎ ♒️
U+2653 ♓ PISCES ♓︎ ♓️
U+26CE ⛎ OPHIUCHUS
Faktaboks
UTTALE astrologˈi
ETYMOLOGI av gresk aster ‘stjerne’ og -logi
Astrologien regnes blant de eldste og mest utbredte av alle menneskelige aktiviteter. Både i oldtidens Egypt, Mesopotamia, India, Kina og Mexico ble det lagt stor vekt på stjernetyding.
Til tross for at moderne vitenskap avviser astrologiens grunnsetninger, tror millioner av mennesker fortsatt på astrologi i en eller annen form. Særlig i land der hinduismen og buddhismen er de dominerende religionene, er astrologien svært viktig.
I Vesten har interessen for astrologi blomstret litt opp igjen, ikke bare som middel til å spå om fremtiden, men også som redskap i rådgivning og alternativ terapi. New age og alternativbevegelsen tolker astrologiens gjenoppblomstring som et tegn på en generell oppvåkning og høyning av bevissthetsnivået i samfunnet. Ifølge astrologien har menneskene gått inn i Vannmannens tidsalder – en tidsalder som skal være preget av syntese og helhet.
Grunntanke
Som i alkymi og andre okkulte systemer er astrologiens grunntanke at hele universet utgjør en helhet hvor alle enkeltdelene virker inn på hverandre. Derfor korresponderer også makrokosmos (stjerner og planeter, hele tilværelsen) med mikrokosmos (mennesket). Å kartlegge og nyttiggjøre seg slike (målbare som ikke-målbare) korrespondanser både var og er et hovedanliggende innenfor astrologien.
Astrologer tolker disse antatte påvirkningene fra himmellegemene med utgangspunkt i et horoskop som viser deres posisjon på et gitt tidspunkt og ut fra et bestemt ståsted. Ut fra dette lager de et bilde av menneskers personlighet, talenter, ressurser og muligheter.
Astrologien varierer i form. For noen er den en strengt deterministisk filosofi, mens den for andre er en form for psykologi som ser symbolske overensstemmelser mellom universet og mennesket.
Vestlig astrologi
Moderne vestlig astrologi har sitt grunnlag i de prinsippene som ble fastlagt av den egyptiske astronomen Klaudios Ptolemaios 140 evt., og er dermed basert på det antikke, geosentriske verdensbildet. Himmellegemene som er av astrologisk betydning, er Solen, Månen, planetene (minus Jorden) og de rundt 150 synlige stjernene i Dyrekretsen. Stjernene er blitt inndelt i tolv stjernetegn som har fått navn etter Dyrekretsens orientalsk-greske stjernebilder. På norsk heter de Væren, Tyren, Tvillingene, Krepsen, Løven, Jomfruen, Vekten, Skorpionen, Skytten, Steinbukken, Vannmannen og Fiskene.
Solen, Månen og planetene (med unntak av Pluto) beveger seg alltid innenfor Dyrekretsen, og deres posisjoner i Dyrekretsen, og i forhold til hverandre, sies å bestemme naturen på ethvert gitt tidspunkt.
Oppstilling av horoskopet
En astrolog bruker et horoskop som kartlegger himmellegemenes posisjon på et gitt tidspunkt. Et fødselshoroskop viser to sirkler med Jorden eller mennesket i sentrum. Den ene sirkelen består av Dyrekretsens tolv stjernetegn, som representerer Solens bane på himmelen (ekliptikken) i tolv like store felter. Den andre sirkelen består av de tolv husene, som representerer viktige gjøremål i livet.
Oppstillingen av horoskopet går ut på å plassere Solen, Månen og planetene på bestemte steder i de tolv stjernetegnene og i de tolv husene, med utgangspunkt i et bestemt fødested og et bestemt fødselsøyeblikk.
For å bestemme personens stjernetegn har Solen avgjørende betydning. På grunn av Jordens omdreining omkring solen ser det fra Jorden ut som om Solen alltid går inn i Værens tegn ved vårjevndøgn og deretter gjennomløper alle stjernetegnene i Dyrekretsen i løpet av ett år. Det stjernebildet som solen står opp i på en persons fødselsdag, sett fra det stedet på jorden hvor fødselen skjer, er denne personens stjernetegn. Står solen opp i Jomfruen, er man altså jomfru. Hvert stjernetegn representerer bestemte karakteregenskaper og er assosiert med en temperamentstype, et element, en herskerplanet og et kjønn.
Deretter må de tolv husene stilles opp riktig. Dette gjøres med utgangspunkt i ascendanten eller det oppstigende tegnet – det vil si det matematiske punktet på ekliptikken som kommer til syne over den østlige horisonten i fødselsøyeblikket. Med utgangspunkt i ascendanten er det nå mulig å finne det punktet på ekliptikken som står i zenit – det vil si høyest på himmelen. Dette punktet kalles medium coeli (M.C, «himmelens midtpunkt»). Ved hjelp av disse to punktene kan astrologen nå inndele Dyrekretsen i de tolv husene:
liv
lykke og rikdom
slekt
hjem
barn
helse
ekteskap
død
intellekt
ambisjoner
vennskap
fiendskap
Når Solen, Månen og planetene på denne måten er blitt plassert på bestemte steder i de tolv stjernetegnene og de tolv husene, gjenstår det å ta aspektene i betraktning, altså hvordan planetene står i forhold til hverandre. Aspektene avgjør planetenes innbyrdes innflytelse.
På grunnlag av det oppstilte horoskopet hevder astrologen å kunne avsløre personens egenskaper og muligheter. Fortolkningen skjer ut fra overordnede prinsipper: Viktigst er stjernetegnet og ascendantens tegn, deretter følger posisjonen til Solen, Månen og planetene i de tolv husene. Disse har forskjellige effekter avhengig av i hvilket stjernetegn de befinner seg i på fødselstidspunktet. For eksempel skal Mars i Skorpionen stimulere til vold og følsomhet, mens Mars i Vekten skal fremkalle en evne til å samarbeide. I tillegg til den direkte innflytelsen av en viss planet når det står i et visst tegn og i et visst hus, får man forsterkninger og svekkelser av effektene om vinkelen mellom to planeter danner aspekter. Kombinasjonsmulighetene synes uendelige, og det kreves erfaring å se og forstå betydningene av alle de opplysningene som ligger gjemt i horoskopet.
Stjernetegn Tidsrom Karakter Kjønn Temperament: element Herskerplanet: nøkkelord
Væren 21. mars – 20. april ledende mannlig kolerisk: ild Mars: vilje, energi
Tyren 21. april – 21. mai fast kvinnelig melankolsk: jord Venus: fasthet, verdier
Tvillingene 22. mai – 21. juni bevegelig mannlig munter: luft Merkur: allsidig, kommunikasjon
Krepsen 22. juni – 22. juli ledende kvinnelig flegmatisk: vann Månen: mottakelighet, følsomhet
Løven 23. juli – 23. august fast mannlig kolerisk: ild Solen: kreativitet, autoritet
Jomfruen 24. august – 23. september bevegelig kvinnelig melankolsk: jord Merkur: systematisering, analyse
Vekten 24. september – 23. oktober ledende mannlig munter: luft Venus: harmoni, kontakt
Skorpionen 24. oktober – 22. november fast kvinnelig flegmatisk: vann Pluto–Mars: selvoppholdelse, lidenskap
Skytten 23. november – 21. desember bevegelig mannlig kolerisk: ild Jupiter: ekspansjon, visjon
Steinbukken 22. desember – 20. januar ledende kvinnelig melankolsk: jord Saturn: ambisjon, konsentrasjon
Vannmannen 21. januar – 18. februar fast mannlig munter: luft Uranus–Saturn: originalitet, uavhengighet
Fiskene 19. februar – 20. mars bevegelig kvinnelig flegmatisk: vann Neptun–Jupiter: intuisjon, universalitet
Kinesisk astrologi
Av grunnleggende betydning for den kinesiske astrologien er den sykliske tidsregningen og forestillingen om at historien gjentar seg i gjenkjennelige mønstre. Den kinesiske kalenderen er en månekalender – det vil si at den bygger på Månens bevegelser i forhold til Jorden. Tiden måles i måneår som omfatter tolv avsnitt på 30 dager hver. Hvert tolvte år har 13 måneder. Nyttårsdagen følger månefasene, skuddmåneden og årstidene og faller en gang i januar eller februar.
Zodiac
For the East Asian zodiac, see Chinese zodiac. For other uses, see Zodiac (disambiguation).
The zodiac is a belt-shaped region of the sky that extends approximately 8° north and south (as measured in celestial latitude) of the ecliptic, the apparent path of the Sun across the celestial sphere over the course of the year. Also within this zodiac belt appear the Moon and the brightest planets, along the their orbital planes.[1] The zodiac is divided along the ecliptic into 12 equal parts ("signs"), each occupying 30° of celestial longitude. These signs roughly correspond to the astronomical constellations with the following modern names:[2][3] Aries, Taurus, Gemini, Cancer, Leo, Virgo, Libra, Scorpio, Sagittarius, Capricorn, Aquarius, and Pisces.
The Earth's orbit around the Sun causes the apparent motion of the latter along the ecliptic (red). Earth is axially tilted 23.4° relative to this plane; its equator, extended to the stars, is shown in light blue.
Astrophotos of the twelve zodiac constellations
The signs have been used to determine the time of the year by identifying each sign with the days of the year the Sun is in the respective sign. In Western astrology, and formerly astronomy, the time of each sign is associated with different attributes. Though the zodiacal system and its angular measurement in 360 sexagesimal degree (°) originated with Babylonian astronomy during the 1st millennium BC. It was only then communicated into Greek astronomy by the 2nd century BC, as well as into developing the Hindu zodiac. Due to the precession of the equinoxes, the time of year the Sun is in a given constellation has changed since Babylonian times, and the point of March equinox has moved from Aries into Pisces.
The zodiac form a celestial coordinate system, or more specifically an ecliptic coordinate system, which takes the ecliptic as the origin of latitude and the Sun's position at vernal equinox as the origin of longitude.[4] In modern astronomy, the ecliptic coordinate system is still used for tracking Solar System objects.
Name
edit
The English word zodiac derives from zōdiacus,[5] the Latinized form of the Ancient Greek zōdiakòs kýklos (ζῳδιακός κύκλος),[6] meaning "cycle or circle of little animals". Zōdion (ζῴδιον) is the diminutive of zōon (ζῷον, "animal").[7] The name reflects the prominence of animals (and mythological hybrids) among the twelve signs.
Usage
edit
Modern zodiac wheel showing the 12 signs used in horoscopic astrology
The zodiac was in use by the Roman era, based on concepts inherited by Hellenistic astronomy from Babylonian astronomy of the Chaldean period (mid-1st millennium BC), which, in turn, derived from an earlier system of lists of stars along the ecliptic.[8] The construction of the zodiac is described in Ptolemy's comprehensive 2nd century AD work, the Almagest.[9]
Although the zodiac remains the basis of the ecliptic coordinate system in use in astronomy besides the equatorial one,[10][11] the term and the names of the twelve signs are today mostly associated with horoscopic astrology.[12] The term "zodiac" may also refer to the region of the celestial sphere encompassing the paths of the planets corresponding to the band of about 8 arc degrees above and below the ecliptic. The zodiac of a given planet is the band that contains the path of that particular body; e.g., the "zodiac of the Moon" is the band of 5° above and below the ecliptic. By extension, the "zodiac of the comets" may refer to the band encompassing most short-period comets.
As early as the 14th century BC a complete list of the 36 Egyptian decans was placed among the hieroglyphs adorning the tomb of Seti I; they figured again in the temple of Ramesses II, and characterize every Egyptian astrological monument. Both the famous zodiacs of Dendera display their symbols, identified by Karl Richard Lepsius.[
A sixth-century mosaic zodiac wheel in synagogue Beth Alpha incorporating Greek-Byzantine elements, Israel
Zodiac circle with planets, c. 1000 – NLW MS 735C
The division of the ecliptic into the zodiacal signs originates in Babylonian astronomy during the first half of the 1st millennium BC. The zodiac draws on stars in earlier Babylonian star catalogues, such as the MUL.APIN catalogue, which was compiled around 1000 BC. Some constellations can be traced even further back, to Bronze Age (Old Babylonian Empire) sources, including Gemini "The Twins", from Sumerian: 𒀯𒈦𒋰𒁀𒃲𒃲, romanized: MULMAŠ.TAB.BA.GAL.GAL "The Great Twins"; Cancer "The Crab", from Sumerian: 𒀯𒀠𒇻, romanized: MULAL.LUL "The Crayfish", among others.[15][16]
Around the end of the fifth century BC, Babylonian astronomers divided the ecliptic into 12 equal "signs", by analogy to 12 schematic months of 30 days each. Each sign contained 30° of celestial longitude, thus creating the first known celestial coordinate system. According to calculations by modern astrophysics, the zodiac was introduced between 409 and 398 BC, during Persian rule,[17] and probably within a very few years of 401 BC.[18] Unlike modern astrologers, who place the beginning of the sign of Aries at the position of the Sun at the vernal equinox in the Northern Hemisphere (March equinox), Babylonian astronomers fixed the zodiac in relation to stars, placing the beginning of Cancer at the "Rear Twin Star" (β Geminorum) and the beginning of Aquarius at the "Rear Star of the Goat-Fish (Capricorni).
Due to the precession of the equinoxes, the time of year the Sun is in a given constellation has changed since Babylonian times, the point of March equinox has moved from Aries into Pisces.
Because the division was made into equal arcs, 30° each, they constituted an ideal system of reference for making predictions about a planet's longitude. However, Babylonian techniques of observational measurements were in a rudimentary stage of evolution. They measured the position of a planet in reference to a set of "normal stars" close to the ecliptic (±9° of latitude) as observational reference points to help positioning a planet within this ecliptic coordinate system.
In Babylonian astronomical diaries, a planet position was generally given with respect to a zodiacal sign alone, less often in specific degrees within a sign.[23] When the degrees of longitude were given, they were expressed with reference to the 30° of the zodiacal sign, i.e., not with a reference to the continuous 360° ecliptic. In astronomical ephemerides, the positions of significant astronomical phenomena were computed in sexagesimal fractions of a degree (equivalent to minutes and seconds of arc). For daily ephemerides, the daily positions of a planet were not as important as the astrologically significant dates when the planet crossed from one zodiacal sign to the next.[
Hebrew astronomy and astrology
edit
Knowledge of the Babylonian zodiac is said to be reflected in the Hebrew Bible; E. W. Bullinger interpreted the creatures appearing in the book of Ezekiel as the middle signs of the four quarters of the zodiac,better source needed] with the Lion as Leo, the Bull is Taurus, the Man representing Aquarius and the Eagle representing Scorpio.[Some authors have linked the twelve tribes of Israel with the same signs or the lunar Hebrew calendar having twelve lunar months in a lunar year. Martin and others have argued that the arrangement of the tribes around the Tabernacle (reported in the Book of Numbers) corresponded to the order of the zodiac, with Judah, Reuben, Ephraim, and Dan representing the middle signs of Leo, Aquarius, Taurus, and Scorpio, respectively. Such connections were taken up by Thomas Mann, who in his novel Joseph and His Brothers attributes characteristics of a sign of the zodiac to each tribe in his rendition of the Blessing of Jacob.[citation needed]
Hellenistic and Roman era
edit
The 1st century BC Dendera zodiac (19th-century engraving)
The Babylonian star catalogs entered Greek astronomy in the 4th century BC, via Eudoxus of Cnidus. Babylonia or Chaldea in the Hellenistic world came to be so identified with astrology that "Chaldean wisdom" became among Greeks and Romans the synonym of divination through the planets and stars. Hellenistic astrology derived in part from Babylonian and Egyptian astrology.[28] Horoscopic astrology first appeared in Ptolemaic Egypt (305 BC–30 BC). The Dendera zodiac, a relief dating to c. 50 BC, is the first known depiction of the classical zodiac of twelve signs.
The earliest extant Greek text using the Babylonian division of the zodiac into 12 signs of 30 equal degrees each is the Anaphoricus of Hypsicles of Alexandria (fl. 190 BC). Particularly important in the development of Western horoscopic astrology was the astrologer and astronomer Ptolemy, whose work Tetrabiblos laid the basis of the Western astrological tradition.[30] Under the Greeks, and Ptolemy in particular, the planets, Houses, and signs of the zodiac were rationalized and their function set down in a way that has changed little to the present day.[31] Ptolemy lived in the 2nd century AD, three centuries after the discovery of the precession of the equinoxes by Hipparchus around 130 BC. Hipparchus' lost work on precession never circulated very widely until it was brought to prominence by Ptolemy, and there are few explanations of precession outside the work of Ptolemy until late Antiquity, by which time Ptolemy's influence was widely established. Ptolemy clearly explained the theoretical basis of the western zodiac as being a tropical coordinate system, by which the zodiac is aligned to the equinoxes and solstices, rather than the visible constellations that bear the same names as the zodiac signs.
Hindu zodiac
According to mathematician-historian Montucla, the Hindu zodiac was adopted from the Greek zodiac through communications between ancient India and the Greek empire of Bactria.[35] The Hindu zodiac uses the sidereal coordinate system, which makes reference to the fixed stars. The tropical zodiac (of Mesopotamian origin) is divided by the intersections of the ecliptic and equator, which shifts in relation to the backdrop of fixed stars at a rate of 1° every 72 years, creating the phenomenon known as precession of the equinoxes. The Hindu zodiac, being sidereal, does not maintain this seasonal alignment, but there are still similarities between the two systems. The Hindu zodiac signs and corresponding Greek signs sound very different, being in Sanskrit and Greek respectively, but their symbols are nearly identical.[36] For example, dhanu means "bow" and corresponds to Sagittarius, the "archer", and kumbha means "water-pitcher" and corresponds to Aquarius, the "water-carrier"
Middle Ages
Angers Cathedral South Rose Window of Christ (center) with elders (bottom half) and zodiac (top half). Medieval stained glass by Andre Robin after the fire of 1451
During the Abbasid era, Greek reference books were translated into Arabic, and Islamic astronomers then did their own observations, correcting Ptolemy's Almagest. One such book was Al-Sufi's Book of Fixed Stars, which has pictorial depictions of 48 constellations. The book was divided into three sections: constellations of the zodiac, constellations north of the zodiac, and southern constellations. When Al-Sufi's book, and other works, were translated in the 11th century, there were mistakes made in the translations. As a result, some stars ended up with the names of the constellation they belong to (e.g. Hamal in Aries).
The High Middle Ages saw a revival of interest in Greco-Roman magic, first in Kabbalism and later continued in Renaissance magic. This included magical uses of the zodiac, as found, e.g., in the Sefer Raziel HaMalakh.
The zodiac is found in medieval stained glass as at Angers Cathedral, where the master glass maker, André Robin, made the ornate rosettes for the North and South transepts after the fire there in 1451.
Medieval Islamic era
Circular brass time measurement device with engraved Arabic toponyms and zodiac symbols.
Ottoman-style sundial with folded gnomon and compass. The sundial features engraved toponyms in Arabic and zodiac symbols. Debbane Palace museum, Lebanon
Astrology emerged in the 8th century CE as a distinct discipline in Islam, 64 with a mix of Indian, Hellenistic Iranian and other traditions blended with Greek and Islamic astronomical knowledge, for example Ptolemy's work and Al-Sufi's Book of Fixed Stars. A knowledge of the influence that the stars have on events on the earth was important in Islamic civilization. As a rule, it was believed that the signs of the zodiac and the planets control the destiny not only of people but also of nations, and that the zodiac has the ability to determine a person's physical characteristics as well as intelligence and personal traits.
The practice of astrology at this time could be divided into 4 broader categories: Genethlialogy, Catarchic Astrology, Interrogational Astrology and General Astrology. 65 However the most common type of astrolog was Genethlialogy, which examined all aspects of a person's life in relation to the planetary positions at their birth; more commonly known as our horoscope. 65
Astrology services were offered widely across the empire, mainly in bazaars, where people could pay for a reading. Astrology was valued in the royal courts, for example, the Abbasid Caliph Al-Mansur used astrology to determine the best date for founding the new capital of Baghdad.[39]: 66 Whilst horoscopes were generally widely accepted by society, many scholars condemned the use of astrology and divination, linking it to occult influences. Many theologians and scholars thought that it went against the tenets of Islam; as only God should be able to determine events rather than astrologers looking at the positions of the planets.
In order to calculate someone's horoscope, an astrologer would use 3 tools: an astrolabe, ephemeris and a takht. First, the astrologer would use an astrolabe to find the position of the sun, align the rule with the persons time of birth and then align the rete to establish the altitude of the sun on that date.[43] Next, the astrologer would use an Ephemeris, a table denoting the mean position of the planets and stars within the sky at any given time.[44] Finally, the astrologer would add the altitude of the sun taken from the astrolabe, with the mean position of the planets on the person's birthday, and add them together on the takht (also known as the dustboard).[44] The dust board was merely a tablet covered in sand; on which the calculations could be made and erased easily.[41] Once this had been calculated, the astrologer was then able to interpret the horoscope. Most of these interpretations were based on the zodiac in literature. For example, there were several manuals on how to interpret each zodiac sign, the treatise relating to each individual sign and what the characteristics of these zodiacs were.
Early modern
edit
An example of the use of signs as astronomical coordinates may be found in the Nautical Almanac and Astronomical Ephemeris for the year 1767. The "Longitude of the Sun" columns show the sign (represented as a digit from 0 to and including 11), degrees from 0 to 29, minutes, and seconds.
Mughal king Jahangir issued an attractive series of coins in gold and silver depicting the twelve signs of the zodiac.
A volvella of the moon. A volvella is a moveable device for working out the position of the Sun and Moon in the zodiac, 15th century
A volvella of the moon. A volvella is a moveable device for working out the position of the Sun and Moon in the zodiac, 15th century
17th-century fresco of Christ in the zodiac circle, Cathedral of Living Pillar, Georgia
17th-century fresco of Christ in the zodiac circle, Cathedral of Living Pillar, Georgia
Twelve signs
edit
Main article: Astrological sign
What follows is a list of the signs of the modern zodiac (with the ecliptic longitudes of their first points), where 0° Aries is understood as the vernal equinox, with their Latin, Greek, Sanskrit, and Babylonian names. But note that the Sanskrit and the name equivalents (after c.500 BC) denote the constellations only, not the tropical zodiac signs. The "English translation" is not usually used by English speakers. The Latin names are standard English usage (except that "Capricorn" is used rather than "Capricornus").
House Unicode Character Ecliptic Longitude
(a ≤ λ < b) Latin name Gloss Greek name (Romanization of Greek) Sanskrit name Sumero-Babylonian name[47]
1 ♈︎︎ 0° Aries Ram Κριός (Krios) Meṣa (मेष) MUL LU.ḪUN.GA[48] "Agrarian Worker", Dumuzi
2 ♉︎︎ 30° Taurus Bull Ταῦρος (Tauros) Vṛṣabha (वृषभ) MULGU4.AN.NA "Divine Bull of Heaven"
3 ♊︎︎ 60° Gemini Twins Δίδυμοι (Didymoi) Mithuna (मिथुन) MULMAŠ.TAB.BA.GAL.GAL "Great Twins"
4 ♋︎︎ 90° Cancer Crab Καρκίνος (Karkinos) Karka (कर्क) MULAL.LUL "Crayfish"
5 ♌︎︎ 120° Leo Lion Λέων (Leōn) Siṃha (सिंह) MULUR.GU.LA "Lion"
6 ♍︎︎ 150° Virgo Maiden Παρθένος (Parthenos) Kanyā (कन्या) MULAB.SIN "The Furrow"* *"The goddess Shala's ear of grain"
7 ♎︎︎ 180° Libra Scales Ζυγός (Zygos) Tulā (तुला) MULZIB.BA.AN.NA "Scales"
8 ♏︎︎ 210° Scorpio Scorpion Σκoρπίος (Skorpios)[49] Vṛścika (वृश्चिक) MULGIR.TAB "Scorpion"
9 ♐︎︎ 240° Sagittarius (Centaur) Archer Τοξότης (Toxotēs) Dhanuṣa (धनुष) MULPA.BIL.SAG, Nedu "soldier"
10 ♑︎︎ 270° Capricornus Mountain Goat or "Goat-horned" Sea-Goat Αἰγόκερως (Aigokerōs) Makara (मकर) MULSUḪUR.MAŠ "Goat-Fish" of Enki
11 ♒︎︎ 300° Aquarius Water-Bearer Ὑδροχόος (Hydrokhoos) Kumbha (कुंभ) MULGU.LA "Great One", later qâ "pitcher"
12 ♓︎︎ 330° Pisces 2 Fish[50] Ἰχθύες (Ikhthyes) Mīna (मीन) MULSIM.MAḪ "Tail of the Swallow"; DU.NU.NU "fish-cord"
These twelve signs have been arranged into a nursery rhyme as a mnemonic device:[51]
The ram, the bull, the heavenly twins,
And next the crab, the lion shines,
The virgin and the scales,
The scorpion, archer, and the goat,
The man who holds the watering-pot,
And fish with glittering scales.
— Isaac Watts
The following table compares the Gregorian dates on which the Sun enters a sign in the Ptolemaic tropical zodiac, and a sign in the sidereal system proposed by Cyril Fagan.
The zodiac signs in a 16th-century woodcut
The beginning of Aries is defined as the moment of vernal equinox, and all other dates shift accordingly. The precise Gregorian times and dates vary slightly from year to year as the Gregorian calendar shifts relative to the tropical year. These variations remain within less than two days' difference in the recent past and the near-future, vernal equinox in UT always falling either on 20 or 21 March in the period of 1797 to 2043, falling on 19 March in 1796 the last time and in 2044 the next. The vernal equinox has fallen on 20 March UT since 2008, and will continue to do so until 2043.[53]
Depiction of the southern hemisphere constellations in an 11th-century French manuscript (from the Limoges area, probably in the milieu of Adémar de Chabannes, fl. 1020–1034)
Symbol Constellation Tropical zodiac dates Sidereal zodiac dates
(Lahiri ayanamsa) Based on IAU boundaries
Aries March 21 – April 19 April 14 – May 14 April 18 – May 13
Taurus April 20 – May 20 May 15 – June 15 May 13 – June 21
Gemini May 21 – June 20 June 16 – July 16 June 21 – July 20
Cancer June 21 – July 22 July 17 – August 16 July 20 – August 10
Leo July 23 – August 22 August 17 – September 16 August 10 – September 16
Virgo August 23 – September 22 September 17 – October 17 September 16 – October 30
Libra September 23 – October 22 October 18 – November 16 October 30 – November 23
Scorpio October 23 – November 21 November 17 – December 15 November 23 – November 29
Ophiuchus[a] — — November 29 – December 17
Sagittarius November 22– December 21 December 16 – January 14 December 17 – January 20
Capricorn December 22 – January 19 January 15 – February 12 January 20 – February 16
Aquarius January 20 – February 18 February 13 – March 14 February 16 – March 11
Pisces February 19– March 20 March 15 – April 13 March 11 – April 18
Ophiuchus is not a sign in traditional forms of tropical and sidereal astrology, and only appears in a few forms of astrology which use the IAU-defined constellations.
As each sign takes up exactly 30 degrees of the zodiac, the average duration of the solar stay in each sign is one twelfth of a sidereal year, or 30.43 standard days. Due to Earth's slight orbital eccentricity, the duration of each sign varies appreciably, between about 29.4 days for Capricorn and about 31.4 days for Cancer (see Equation of time). In addition, because the Earth's axis is at an angle, some signs take longer to rise than others, and the farther away from the equator the observer is situated, the greater the difference. Thus, signs are spoken of as "long" or "short" ascension.
Constellations
These two maps of the constellations, made two centuries apart, both show the zodiac constellations along a curved line representing the ecliptic.
18th-century star chart illustrating the feet of Ophiuchus crossing the ecliptic
In tropical astrology, the zodiacal signs are distinct from the constellations associated with them, not only because of their drifting apart due to the precession of equinoxes but because the physical constellations take up varying widths of the ecliptic, so the Sun is not in each constellation for the same amount of time. Thus, Virgo takes up 5 times as much ecliptic longitude as Scorpius. The zodiacal signs are an abstraction from the physical constellations, and each represent exactly 1⁄12th of the full circle, but the time spent by the Sun in each sign varies slightly due to the eccentricity of the Earth's orbit.
Sidereal astrology remedies this by assigning the zodiac sign approximately to the corresponding constellation. This alignment needs re calibrating every so often to keep the alignment in place.
The ecliptic intersects with 13 constellations of Ptolemy's Almagest,[61] as well as of the more precisely delineated IAU designated constellations. In addition to the twelve constellations after which the twelve zodiac signs are named, the ecliptic intersects Ophiuchus, the bottom part of which interjects between Scorpio and Sagittarius. Occasionally this difference between the astronomical constellations and the astrological signs is mistakenly reported in the popular press as a "change" to the list of traditional signs by some astronomical body like the IAU, NASA, or the Royal Astronomical Society. This happened in a 1995 report of the BBC Nine O'Clock News and various reports in 2011 and 2016.[63][64][65]
Some "parazodiacal" constellations are touched by the paths of the planets, leading to counts of up to 25 "constellations of the zodiac".. The ancient Babylonian MUL.APIN catalog lists Orion, Perseus, Auriga, and Andromeda. Modern astronomers have noted that planets pass through Crater, Sextans, Cetus, Pegasus, Corvus, Hydra, and Scutum, with Venus very rarely passing through Aquila, Canis Minor, Auriga, and Serpens.
Some other constellations are mythologically associated with the zodiacal ones: Piscis Austrinus, The Southern Fish, is attached to Aquarius. In classical maps, it swallows the stream poured out of Aquarius' pitcher, but perhaps it formerly just swam in it. Aquila, The Eagle, was possibly associated with the zodiac by virtue of its main star, Altair. Hydra in the Early Bronze Age marked the celestial equator and was associated with Leo, which is shown standing on the serpent on the Dendera zodiac.
Name IAU boundaries Solar Brightest star
Aries 19 April – 13 May 25 days Hamal
Taurus 14 May – 19 June 37 days Aldebaran
Gemini 20 June – 20 July 31 days Pollux
Cancer 21 July – 9 August 20 days Al Tarf
Leo 10 August – 15 September 37 days Regulus
Virgo 16 September – 30 October 45 days Spica
Libra 31 October – 22 November 23 days Zubeneschamali
Scorpius 23 November – 29 November 7 days Antares
Ophiuchus 30 November – 17 December 18 days Rasalhague
Sagittarius 18 December – 18 January 32 days Kaus Australis
Capricornus 19 January – 15 February 28 days Deneb Algedi
Aquarius 16 February – 11 March 24 days Sadalsuud
Pisces 12 March – 18 April 38 days Alpherg
Precession of the equinoxes
edit
Further information: Axial precession, Epoch (astronomy), Sidereal and tropical astrology, Astrological age, and Ayanamsa
Path taken by the point of the March equinox along the ecliptic over the past 6,000 years
The zodiac system was developed in Babylonia, some 2,500 years ago, during the "Age of Aries".. At the time, it is assumed, the precession of the equinoxes was unknown. Contemporary use of the coordinate system is presented with the choice of interpreting the system either as sidereal, with the signs fixed to the stellar background, or as tropical, with the signs fixed to the point (vector of the Sun) at the March equinox.
Western astrology takes the tropical approach, whereas Hindu astrology takes the sidereal one. This results in the originally unified zodiacal coordinate system drifting apart gradually, with a clockwise (westward) precession of 1.4 degrees per century.
For the tropical zodiac used in Western astronomy and astrology, this means that the tropical sign of Aries currently lies somewhere within the constellation Pisces ("Age of Pisces").
The sidereal coordinate system takes into account the ayanamsa, ayan meaning "transit' or 'movement', and amsa meaning 'small part', i.e. movement of equinoxes in small parts. It is unclear when Indians became aware of the precession of the equinoxes, but Bhāskara II's 12th-century treatise Siddhanta Shiromani gives equations for measurement of precession of equinoxes, and says his equations are based on some lost equations of Suryasiddhanta plus the equation of Munjaala.
The discovery of precession is attributed to Hipparchus around 130 BC. Ptolemy quotes from Hipparchus' now-lost work entitled "On the Displacement of the Solstitial and Equinoctial Points" in the seventh book of his 2nd century astronomical text, Almagest, where he describes the phenomenon of precession and estimates its value.[32] Ptolemy clarified that the convention of Greek mathematical astronomy was to commence the zodiac from the point of the vernal equinox and to always refer to this point as "the first degree" of Aries.[68] This is known as the "tropical zodiac" (from the Greek word trópos, turn)[69] because its starting point revolves through the circle of background constellations over time.
The principle of the vernal point acting as the first degree of the zodiac for Greek astronomers is described in the 1st century BC astronomical text of Geminus of Rhodes. Geminus explains that Greek astronomers of his era associate the first degrees of the zodiac signs with the two solstices and the two equinoxes, in contrast to the older Chaldean (Babylonian) system, which placed these points within the zodiac signs.[68] This illustrates that Ptolemy merely clarified the convention of Greek astronomers and did not originate the principle of the tropical zodiac, as is sometimes assumed.
Ptolemy demonstrates that the principle of the tropical zodiac was well known to his predecessors within his astrological text, the Tetrabiblos, where he explains why it would be an error to associate the regularly spaced signs of the seasonally aligned zodiac with the irregular boundaries of the visible constellations:
The beginnings of the signs, and likewise those of the terms, are to be taken from the equinoctial and tropical points. This rule is not only clearly stated by writers on the subject, but is especially evident by the demonstration constantly afforded, that their natures, influences and familiarities have no other origin than from the tropics and equinoxes, as has been already plainly shown. And, if other beginnings were allowed, it would either be necessary to exclude the natures of the signs from the theory of prognostication, or impossible to avoid error in then retaining and making use of them; as the regularity of their spaces and distances, upon which their influence depends, would then be invaded and broken in upon.[34]
In modern astronomy
edit
Astronomically, the zodiac defines a belt of space extending 8°[70] or 9° in celestial latitude to the north and south of the ecliptic, within which the orbits of the Moon and the principal planets remain.It is a feature of the ecliptic coordinate system – a celestial coordinate system centered upon the ecliptic (the plane of the Earth's orbit and the Sun's apparent path), by which celestial longitude is measured in degrees east of the vernal equinox (the ascending intersection of the ecliptic and equator). The zodiac is narrow in angular terms because most of the Sun's planets have orbits that have only a slight inclination to the orbital plane of the Earth. Stars within the zodiac are subject to occultations by the Moon and other solar system bodies. These events can be useful, for example, to estimate the cross-sectional dimensions of a minor planet, or check a star for a close companion.
Zodiacal light viewed from Cerro Paranal
The Sun's placement upon the vernal equinox, which occurs annually around 21 March, defines the starting point for measurement, the first degree of which is historically known as the "first point of Aries". The first 30° along the ecliptic is nominally designated as the zodiac sign Aries, which no longer falls within the proximity of the constellation Aries since the effect of precession is to move the vernal point through the backdrop of visible constellations. It is currently located near the end of the constellation Pisces, having been within that constellation since the 2nd century AD.[75] The subsequent 30° of the ecliptic is nominally designated the zodiac sign Taurus, and so on through the twelve signs of the zodiac so that each occupies 1⁄12th (30°) of the zodiac's great circle. Zodiac signs have never been used to determine the boundaries of astronomical constellations that lie in the vicinity of the zodiac, which are, and always have been, irregular in their size and shape.
The convention of measuring celestial longitude within individual signs was still being used in the mid-19th century, but modern astronomy now numbers degrees of celestial longitude continuously from 0° to 360°, rather than 0° to 30° within each sign. This coordinate system is primary used by astronomers for observations of solar system objects.
The use of the zodiac as a means to determine astronomical measurement remained the main method for defining celestial positions by Western astronomers until the Renaissance, at which time preference moved to the equatorial coordinate system, which measures astronomical positions by right ascension and declination rather than the ecliptic-based definitions of celestial longitude and celestial latitude. The orientation of equatorial coordinates are aligned with the Earth's axis of rotation, rather than the plane of the planet's orbit around the Sun.
The word "zodiac" is used in reference to the zodiacal cloud of dust grains that move among the planets, and the zodiacal light that originates from their scattering of sunlight.[79] While its name is derived from the zodiac, the zodiacal light covers the entire night sky, with enhancements in certain directions.
Unicode characters
edit
In Unicode, the symbols of zodiac signs are encoded in block "Miscellaneous Symbols". They can be forced to look like text by appending U+FE0E, or like emojis by appending U+FE0F:[81]
Bedrift uten avtale
Du må være logget inn for å se brukerprofiler og sende meldinger.
Logg innSist endret: 11.9.2024, 15:40 ・ FINN-kode: 370237631
Betalt plassering